Karterus Mís, Pášiová herí.
Na základnej škole som si pozrel pár filmov o kresťanoch umúčených leumy.
Od vtedy som chcel odovzdať svoj život bohu vo všetkom pohlcujúcom úkone lásky.
Od 7 do 9 rokov som nestratil ani jeden deň.
Na záhradnom pieskovysku som opäť rozohrával scény z umúčenia krista.
Kríže dvoch zločíncov boli upevnené po stranách na vrchole kopy.
Cez výjadolorosa, ktorú som v piesku vyhlbil svojmi prstami, som pochodoval s malým Ježišom.
Na chrptenie so krýž z vetvičiek.
Potom som Ježiša pripevnil na krýž a predstavil som si, že som tam s ním.
Ukryžovanie ma fascinovalo.
Keď som vyrástol a dozvedel sa o stigmách, kristových ranách,
ktoré sa objavili na rukách a nohách mnohých svetých,
veľmi som si želal podstúpiť aj toto.
V puberte som chodil na sväté omše a často som sa modil k nášmu pánovi a preblahoslovenej matke.
Moja plachá, nejistá povaha mi však do duše vohnala úskosť.
Mal som neurotické obavy a zdrvujúci nedostatok seba dôverí.
A okrem môjho zmetku vyplávala na povrch aj latentná homosexuálna orientácia.
Zažil som v sebe konflikt a pocit viny v súvislosti s mojou príčežlivosťou k rovnakému pohľaviu.
Počas strednej školy však môj pocit viny nebol dosť silný na to, aby mi zabránil začať sexuálne aktivity s inými chlapcami,
ktorí si neboli istí svojou sexuálitou a experimentovali.
Niekedy som sa po pohlamnom styku cítil zle, inokedy ani nie.
Po masturbácii som sa však z nejakého dôvodu cítil vynný vždy, a to aj napriek tomu, že moja katolícka viera upadala.
V roku 1969, keď som bol v druhom ročníko na San Francisckej univerzite,
žili moji priateľia v Komúne v okrese Heid-Eschburi.
Tam som sa zoznámil s kontrakultúrným hnutím hippies
a rôznymi postelnými kamarátmi, ktorými menili mysel.
Keď som v parku s mojimi priateľmi prvýkrát použil kyselinu,
boli ohromení, že som na drogách fungoval tak prirodzene.
Vo vnútri som však pociťoval úzkosti a obavi o každú maličkost.
Zdalo sa mi, že mi to akým si nezdravým spôsobom vyhovuje.
Počas štúdia na vysoké škole som užíval meskalín, opium a hašiš.
Okrem toho som al stáli príjem marihuany.
Bral som nie len drogi, ale vinechal som aj svetu omšu
a po druhom ročníku som odšiel aj z vysoké školy.
Nevedil som, čo chcem robiť zo svojím životom.
Hledal som niečo ovyľa hlbšie a nenechádzal som to.
Rodičia chceli, aby som zmenil školu, a tak som sa v 19. rokoch prihlásil na jinú školu.
Po jesenom semestrii som však aj z tejto školy odišiel.
Keď to rodičia zistili, moje matka bola úplne hysterická. Vždy nadmernie prejavovala svoje emocie, ale teraz bola celá bez seba.
Nechcela tomu uveriť a začala kričať z plných plúc.
Horučkovi to bošla do kuchyne, našla nuož, začala ní mávať a mieriť na mňa.
prenasledovala ma okolo jedálenského stola.
Otec stálne ďaleko,
sledoval ten chaos a nepokúšal sa ju zastaviť.
Vyrazil som smerom k prednej časti domu.
Otec ma nasledoval a snažil sa ma chytiť.
Keď som utekal k predným dverám,
chytil ma zaramenu, ale ja som sa z jího zovreťia vyšmikol.
Vyšiel som von,
zatiel čo mama do mňa zaborila nuož.
Našťastie moje rame no minula.
Vyšiel som do chladnej noci iba v pižame.
Meď z niedalekými stroma mi v parku blikali lúče baterky.
Vediel som, že má rodičia hľadajú, ale napriek tomu som zostal ukrytý.
Tu noc som spal v parku poľbloku od nášho domu.
Keď som na druhý deň ráno prišiel domov, situácia se zmenila na hlasité ticho.
Ďalej som býval doma, tento krát som si však dával pozor, aby som bol ticho ani dráždil rodičov.
Puníkol kých zlých zážitkoch som sa rozhodol prestať užívať ládky, meniať sa mysel.
Rodíčia neboli práve načení, že som sa nechystal vrátiť do školy.
Do práce som nie chodil.
Prestal som šak brať drogi a vrátil som sa do kostola, takže mi uvolnili opraty.
V tom top doby som začal príjmať seba samého takého, aký som.
Najme, pokiaľ ide o mojú seksuálnu orientáciu.
Mne mal som pohlavný s tých z druhými, ale mal som veľa voľného času.
Ponoril som sa domistických koreňov krešťanstva najmä dospisov svetej Terézy je zavili a svetého Jánas Kríža.
Jedného dňa, keď som sa modlil v kláštore Christorej v Semfransisku, som sa stretol s mužom menom Jose Blancaster.
bol členom 3. rádu karmelitánou.
Rozhodli sme sa, že sa budeme príležitostne stretávať
a diskutovať okresťanske mystyke,
najmä v rámci karmelitánskej spirituality,
čo ešte viac podnečilo môj záujem.
Približne v tom čase začala moju dušu formovať aj hudba.
Opakovanie som počúval inspiratívny záznam renesančnej svetej omshe.
Podľa mňa predstavovala dušu prechádzajúcú duchovnými fázami vývinu až do nebeských výšin.
Za tej mesiace, ktoré som strávil doma, som si začal všimat svetu prítomnosť, ktorá vo mne žila.
Milovala ma.
Ne trvalo dlho a zaoberal som sa myšlenkámi o mnižskom živote.
Ako 21 ročný som sa rozhodl vstúpiť do trapistického kláštora vo výne v Kalifornii.
Tam som začal žiť strohy život v chudobé a modlitbe.
V 3. týždni života s trapistami som večer po kompletórii upocítil tu užbu prezť sa po poliach.
Bol sviatok najsvetiešieho srdca Ježišouho.
Za somraku som prešiel pešotak meryde na polkil.
Farby krajiny, ktorú bohožiaľ slabnúcim slnečným svetlom, vyzerali ohromujúco krásne.
Keď som sa otočil, aby som sa vrátil, vedel som, že náš páne pomojej pravej strane.
Videl som ho ako ukrižovaného ježiša, ktorý má trňovú koronu a bedrové rúžko.
Kráčal iba kúsok predomnou.
Nebol to výmysel, ale ani zjavenie.
Bolo to skôr rozumové videnie, ktoré opísala Svetá Terézia Zavily.
Zároveň som uvidel 12 apostolov a našu preblahoslavenú matku, ako kráčajú k nám.
Boli asi 6 m pred nami na cestie Gukláštoru.
Nadobudo som utešujúci pociť rodinného puta.
Všetci sme spolu kráčali domov.
Moja prvá myšlinka bola je, že je mi bližšie, než ja sám.
Vokami ho keď sa objavil, som pocíteľ, že ma naplnila čistá, božská, vrúcna a vše obýmajúca láska.
Ten pocid bol opojný.
Vláska sa nedala opísať. Keď som k nemu otočil hlavu, uvidel som každú ranu na jeho tele v tragických detáloch.
Pošem môj, zálpál som pod ichu. Spôsobil som ti všetky této rany?
Zúža som som si pomyslal. Čomu poviem? Je tu?
Pánová hlava sa mierne sklonila keď hľadil dopredu. Vydel som všetko.
Jeho oči, doráňané telo a krou stekajúcú po jeho svetlohniedej pokožke.
Jeho ranny odkoruni, odbyčovania a odklíncov vyzerali také čerstvé.
Zdalo sa mi, ako by práve zišiel z kríža, aby som mnou mohol kráčať.
Otočil som sa Giežišovi a začal som vzlikať.
Vylieval som mu najvnútornejšie túžby svojho srdca.
Ježiš, zvolal som, chcem byť veľkým svecom, chcem dosianúť duchovné výšky, aké dosiahli tvojí veľký nasledovnici, ale niechcem žiadné ekstázy, videní alebo mimo riadné zážitky.
Pokorený jeho prítomnosťou som sa cítil nehodný požiadať, aby som sa dostal tak vysoko, a tak som dodal.
Dovol mi prejstť tiemnou nocou a náročnými skúškami.
Chcem niesť ťažké kryže.
Takto chcem dosianuť výšky.
Chcem stúpať ako orol.
Byť svetým, iba v tvojich očiach a byť malý a neznámi vo svetie.
Skutočne som myslil vážne všetko, čo som povedal.
Potom, čo som prehovoril, mý ježiž nie odpovedal slovne, ale prostrednictvom otlačku v mojej duši.
Otočil hlavu smerom ku mne, pozral sa mi doučí a povedal,
Bože môj, zalapal som po dichu, dáš mi to.
Potom som uvidel, ako sa kopia jeho ohňivej lázky ponorila do môjho srca.
Upadol som domdloby, ekstázi lázky, ktorá naplnila celú moju bytoť a vyrazila mi dých.
Potom tam už nebol.
Ostal som sám a snažil som sa znovu získať stratenú rovnováhu.
Ohňivá láska k nemu však ostala, horela v mojej hrudi.
O malu chvílu sa zmenila naskutočnú fyzickú boleť, ktorá trvala asi dva alebo tri týždne.
Priniesla mi veľkú radoť.
Môj novíc mejster podporil moju skúsenosť a potvrdil, že som odboha dostal veľmi zvláštnu miloť.
Vstúpil som k trapistom a bol som v kláštore dobrých 6-7 mesiacov, ale predstavený si mysleli, že som príliž mladý a najvní.
Niepovažovalím a zazralého na to, aby som urobil rozhnúcie pre ich spúsob života.
Chod do sveta, povedali. Získaj skúsenosti a potom sa rozhodní, či máš, alebo nemáš povolanie.
Navrhli my, aby som pracoval v nejaké službe.
Vybral som si námornictvo, lebo som mal rád oceán.
Stala som sa zdravotníkom a absolvoval som školenie, aby som sa mohol stať zdravotným bratom.
Naprík svojmu mistickému stretnutiu zozraneným pánom, však extrémne ťažkostí vo vojenskom tábore zlomili môjho ducha.
Svecké aspekty života v námornictvé mi otupili svedomie.
Výpadol som z milosti, natvrdo. Podláhal som masturbácii. Začal som sa cítiť vynný, že v nedeliu chodí na svetu omshu.
Nie zdalo sa mi správne, aby som bol nedelným katolíkom, zatiaľ čo naďalej hreším.
Moja duša zápasila s kompromisom a konfliktom. Moja túžba napredovať v kresťanskom živote pomaly, ale isto slabla.
V námornictve som zostal viac ako roga pol, potom som dostal čestné vyradenie z armády.
Bol som rád, že som vonku.
Šil som k svojej rodine v San Carlos v Kalifornii,
sa rozsom si s rodičmi a povedal som jim, že som homoseksuál.
A botka.
Prekvapili mal lebo chceli, aby som sa cítil pohodlne.
Ni namietali.
Vedeli to celý čas.
Keďže som chcel pokračovať vo vzdielávaní,
prestehovala som sa do San Francisco,
kde som rok chodil na zdravotníckú školu blízko štvrtie homoseksuálou.
Na mojej srdce začala dolíhať osamelosť a túžba po priateľstve.
Rozhodol som sa nájsť si Milensa.
Gay Scena ma však nikdy neľákala.
Zistil som, že je to povrchný a plitky svet svojú rázných filozofii,
viac násobných Milensou, fyzické krásy, okázali s prívodou a bláznivých párty,
čo bolo v rozporé z mojou spiritualitou.
Tancoval som len kde si na okraji.
Nikdy som nie inicioval žiadnú seksuálnu aktivitu.
Ostatný áno. Ja som bol pasívny.
Je to moja slaboť, myslal som si, príližba nie obťažuje.
Gôli svojím seksuálným stretnutiam som sa vôbec nie cítil zle.
V skutočnosti som to bral úplne prirodzenie a bez akýchkoľvek pocitou vyny.
Zároveň som si však myslal, že ak človek chodí do kostola, mal by sa pokúsiť nasledovať krestiantské hodnoty a prikázanie.
Nechcel som robiť kompromisí alebo ísť len tak polovičato a tak som úplne prestal chodíť na Svetu Vomšu.
Keď v mojom srdci vznikol vnútorný konflikt,
sám som v tichu navštívil najsvietešiu sviatosť.
Keď som mal asi 30 rokov,
dostal som prácu ako zdravotný brat v nemocnici pre veteránou.
Počes práce mi douka padl inzerát v novinách pre homoseksuálou.
Istým už sa chcel stretnúť zo slušným a dobrým človekom,
a spom tak som si to prečítal.
O pár týždňou neskôr, potom, čo som toho muža stretol, som si ten inzerád znovu pozrel.
Všimlo som si, že nehovori slušný ale bohatý.
Nikdy by som na inzerádne odpovedal, keby som to zbadal.
Tak to sa začal môj dlhodobý vzťah s mužom z Indie.
V skutočnosti to bol osobný vzťah plus celá rodina.
Božená tý a mal dve děti.
Hapček a cérů.
ktorá bola ešte len batóľa.
Jeho manželstvo bolo v trozkách ešte skôr,
než som na scénu prišiel ja, lebo bolo dohodnuté.
Ani jeden z nich nemál pridohode žiadne slovo.
Manželka vedela o mojom vztiahu z jej manželom a prijalama.
Stal som sa členom rodiny, kamarád pre manželku a stríko pre deti.
Keď má zintie prišla navštívit sestra môjho milenci, je manžel a pár ďalších rodinných priateľov otvorenie ma prijali.
Ale vždy som si myslil, jedného dnia nechám tohto človeka pre boha.
Po 5 rokoch spoločného života sa môj partner vrátil do Indie aj zo svojou rodinou.
Ja som sa vrátil do San Francisco zo zlomeným srdcom.
Opeď som začala vykonávať prácu zdravotného brata.
Níkoliko mesiacou som chradoľ, bol som veľmi osamelý.
To bola moja achilová peta.
Nedokázal som ju zapečatiť.
Dokorán sa utvárála, zatvárála, počas násodujú cich 17 rokov.
Šil som z ekstremu do ekstremu.
Mojín ďalším mielencom bol ja poniec.
Moje duchovne eskóní v tom čase smerovali viať na východněžna západ.
Ponoril som sa doindie.
Ale potroch spoločných rokov som cciach ukončil.
Cíť osom ako sa moja dusa stráca,
vo východných stratnutiach zeníčo toho.
Vní ma som, že Bogma volá,
aby som vo svojom životie urobił víznamné zmeni.
Vedel som, že katolická církyo je bohata a holboka.
Vrátil som sa gu svojím koreňom a začal som chodit na svetuomšu a spoveď.
Duchovne ma viedlo ní je kolko je zúických kniazov.
Zmena všadne prišla lachko.
Kieď som s jehol posvoj duchovných koreňoch, moja dráma zmůžmi maca tapultovala dosi expirovských výšin.
Moja dúša bola očí vidne rozdielená.
Nie bol som ochotný prestať hľada dľásku v osvete.
Podľa ho som príleži to s ním kontaktom
za svojím indickým prijacelom,
ktoríme na vštívil a odpovedal som na osobné inzerát
o záveznom stjahu.
To viedlog môj mu Romániku z lekarom, ktorý pochádzal zoznáme rodiny na bavelníkových plantářach na hlbokom Juhu USA.
Podvoch alebo troch rokoch chcel mať trojku z dálším můžom.
Nie, djakujem a dovidinie. Odvrkousom.
Mál som šty ricať osem rokoch.
Prestěhoval som sa, aby som oblízkou ocánu vsem Francisku.
Stretosom sa zdjalším lekarom, ten to rastobl velmi bohati říc z merynu, ktorí žov manžastve bez lásky.
Zostalizme spol osem mesiacou.
Na koncinažov stjahu mi stari Jezuický knas, svarnosti svéteho ignáca vsem Francisku, v spoveťi povedal.
A k v tom budete pokračovať,
pôjdeť je obaja dopyklá.
Nie ako som vedel, že to čo mihovorí je pravda.
Jeho slovásem, okam žite prijal.
Pred tým, ako to povedal,
som nikdy nie pomyslal návečnú cenu moých riechou.
Bohma volal k sebe a ja som to vedel.
Láka lima rúzné regolné rady.
Na pokonu som vstupil dojsteho klášto ravýchodného obradu v Kaliforuskom Redvúd veli.
V tomto prostredí štrukturovanej dennej modlitby a rozímania sa v mojom serci znovu roznieťel ochen pre ježiša.
Horov môj jej hrudit tak jasne, že sa ihneť obnovila môja sveta túžba zminulosti.
Liturgie katolíckého býzanckého obradu mi pomôližiť hlboko vpáno vynajme počas velkého tyjšňa.
Posederové večeri na zelení štvrtok, ktorá sa podobaľa tomu čoslávil židovský národ,
dodržiavali mní si prísný pozd bezidla a vody až do večera velkého piatku.
Vdienpánovej smrci zhasli všetky svetlá, a na drob predotárom položili plášť.
Vrudzno zdiablí sko z ježišovej posledné večere sa zmenila na úplnu práznotu jeho ukryžovania.
Znovu sa však v ráci vdien kristovou z mrtvých vstanie.
Bol to velko lepe.
Keď som na velkonočnu niedzielu vôšil do Kostola, aby som sa zúčasť neopolnočné svetejom vše, bol som edistoukami zapálených svěčok, zvonením velkonočných zvonou a krúty a cich sa lustrov pre nesení do nikoniečnosti, bože jeho má je státu.
Kamkol vek som sa pozrel, znalosami ako by som videl večnosť.
Niestvorene, nevijadrýtelné, půží svetlo prežarovala úplne všetko,
bez tváre a neobbenzené načasové aj večné.
ľudia spíjeli, krystus vstalo zmrtví, a ja som nemal slov.
Tria som som sa.
Kde som stál vo svetyní, de dla chórových sydať a mnýcho otočených gol táru,
má som pocit, že sa nachádzam v stáve mimo čáza priestor.
Potom sa ježiž vôm neprejavil.
Zdalo sa, že jeho srd sebie v ritmestím moím,
podľa poluzu něvvericelného pokoja.
Potom som skrze ježiša v nútornie zažil boha odca.
Zážo som hovšak aj ako samostatnú osobu.
Rozplinu som sa v jednocie s ním.
Bez štipky pochibnosti som vedel, že celé stvorenie je v jeho rukách.
Kiedy mnisi začali v mnoji jazykoch spívať velkonočné evanielia,
cíci osom, že prichádza duch svetí, treci a osoba trojce.
Prichšil, aby zostúpil na každého vkostole a na celý svet.
Potom som cíciel, ako sa ponáhla spedň gol táru,
priťahoval všetky veci spedň gieržišový.
Bola ko posvetný vjetor, nie pochopitelné tajomstvo.
Slova, duch svety, dostatočný neviadrujú to kim je.
Tento místický záži to ktrva odpolnocí až důplně posledného poře nánia velkonačné liturgie o sztvrtej ráno.
Kdeť sa to skončilo?
Cydio som sa ako by som bolo znovu zrodený.
Bohmá oblíko do nového rúcha, a ja som si ho už vědz nie chcel vizlieť.
Níkde indě som tak dôvernie nie zážil boha.
Bizanský kláštor sa stámojíme novým domovom.
Plánoval som tam žiť a zomrieť.
Ale diabol nigdy nie spí.
Po jeden a polu roku mníšské o života,
kdy som našio velký pokoj a spokojnosť v místické pováliturgie
katolické církvy bizanského obradu,
bol kláštor o rozpustený.
Sklamaný a hlboko zraniený tautoskusenostiou som opeď upadol do románikou.
Dobre som vedia, že urážam boha, ale zdalo sami, že si nedokážem pomôť.
Voveku 50.3 rokov som vstupil dozmečenej mníšské komuniti na východnom pobreží.
Ukázalo sa, že ju vedy je mných vzlom stave.
Sklamaný som sa opeď vráciel do San Francisco.
Podlehaľ som masturbácii, po ktoré násladovali trina vštěvý môjobývalého partnera.
Chcel som změrnit svoju zdrevojuťu o samelosti.
Po roku som si pomyslalo. Čo to robím?
Potrebujem duchovného sprývodcu.
Začasum sa stretavať zduchovno oporatkyňou, ktorá potvrdila moju velkulásku giežišový.
Pomohla mi vydieť, že som tak dalho hryšlvoblasti svojej seksuality,
až som sa otvod od pokuseniem, ktoré by pre mňa pravdě podobne boli zápasom až dokonca moho života.
Spevnou tuž, bo opáčiť sa bohu, a nieustálo milastiou ełcheristy, a svetej spoveď je, som však mohl byť silný.
Kladou som si o tásku, či nie vzděluje mojutušu odboha hrych masturbácie.
Vedia som to tiš o troch podmienkách, za ktorých bohrych smrcelní.
Muslo byť výkonaný dedome, a ja som o to.
v tom vedel, dobrovolnie, nikto mi nebranil a bo vážnej veci.
Masterbácia učíte bola vážna vec.
Otovorila moju dusu hlebokaj samote a vidláždila cestu k tomu,
aby som lada hriešne pociesenie z druhými.
Pozdrosum sa, čo o tom hovorí katechizmuska tolítskej církvy.
Pod vyhrazam onania, masturbácia,
treba rozumieť umyselné dráždanie pochlamných organov
s cielom vyvoláť pochlamnú rozkos.
Tak učiteľský úrad Cirkvy v prijebeho stálej tradície, ako aj mravný cidveriacích v Krista bezvágania tvrdia, že onány aj je vnútorne, svojo vnútorno povahou a závážně nezriaděničin, pretože vedome a dobrovolné používanie pohlanej schopnosti mimo normálneho manžolské hostiku, nichby sa ďalo zakeho kolvek dôvodu, podstatnie proci rečí jej cielu.
Pochlam na rozkošta tu vyľadáva mimo pochlamného stiku, aký vyředuje moralny poriadok, to týš stiku, ktorý vo vzduší pravej lásky, uskutočnuje plný zmysl vzájumného darovania sa a ľudského plodenie.
Na utvorenie si správné usudku omoralnej z odpowiednosti jedotlivých osvob, a nausmarnie niepastoracznej činnosti treba vradou vahycí to vůn je zrelost, silu na dobudnutých návikou, staví uskosti, alebo iné psychické čispoľčenské faktory, ktoré môžu moralno výno zmensiť, ba a zdaredukováť na najmenšiu mieru.
bol som výný, len buch vedeľ ako prestne som bo výný.
Myslal som si, že len buch to môže vedieť.
Nigdy by som si nie dokázal predstavit, že čo skoro aj jas poznáam rossach svoje výný.
Odlužil som katech jizmu zna poličku.
Šilasom do kostula své teho patrika v sami francisku.
kolo 10. Svetáom, čas začínala 10 minut po 12, a prednou bola možnost ízdná spoveť.
Záčal som svoju bežnou rutinu dvokladného spítovanie svedomia.
Okolo 11, keď ľudia začali prichádzať, aby pristu pili k světozti zmirenia,
som sa postavilo za prvého človeka v radie.
Pada som na kolena, aby som sa modlil.
Ko násom pokáň je za svoje hrychy, ktoré ma bel miť a žili na serci.
Pozdrosom sa do svojho vnútra a z razu som v sebe uvidil poha.
Streto som hovo svojo najhovšom vnútrí, božské i skrevlastného bitia.
Chci som bol stále privedom jej a uvedomoval som si všetko, čo sa okolo mňa děje, uvidel som aj svoju dusu.
Já vila sami ako čiste je biele svetlo, ktoré bol ozmíšane s božím svetlom.
Moja skutučna podstata v Bohu bola odhalena, bol som blíšiek Bohu nieszk svojmú vlastne múja.
Potom som uvidia všetky miesta, kde som prijat to, čo bolo zle.
Vydiosom akoma to oddzielilo odpana.
Všetky moje smrcielne hriech i boli predomnou.
Boličšierne ako smula a vizerali ako kruhové škverni,
ktoré brháli ciemnotu na moju dusu.
spôsobili úplné oddelenie od mojej skutočnej podstatí.
Súhlas, zo žiedostěvými míšlinkami,
s sudoroštvom srcom, ktoré sa spomína
z piaty Kapitolat 20.8.V. matušovom evaneliu,
a masturbácia úplný zablokovali božie svetlovo mě.
Moje všedné hriechý sa těžia vily ako čas té sivé škverni,
ktorá len čiastočne prepušťali božie svetlo.
Kieť som si vibralčiem notu, ktorá sa na zemi maskuje ako svetlo,
odovzdaľ som sa zlu sveta.
Toľko krát som vstupil do ríše podvodníka, do králoztvá kniežať a ciemnoty, doklám livé realiti o tom kým som.
Kieď som to urobil, niemal som na cebou úplnú kontrolu, mal ju satan.
Hlboko som si uvedomil, že aj jeden jediný smrťalny hriech spôsobuje úplne oddelenie odbožieho svetla.
Zacináme, žeť v smrťí. Zmeda živé a vstupil.
ale v skutučnosti zmem rtyvy ani o tom nevieme.
Kde námbohu kaže našu dúšu počas kolektyvného osvěcenie svedomia,
o ktorom verím, že na stanie, alebo účite posmrtí pri našom osobnom súdě.
Ludě v smrtelnom hrychu spoznajujú je učinky každým kúz.
svojej bitosti.
Je to tak,
nie da sa pred tým utieť.
Prouda a reali ta to všetkeho sa ukáže naším očiám
a nie budeme mať inu možnost,
niež sa na to pozerať.
Bohmi vo svojo milo srdienstve, dal prestné poznanie toho, čo znamená každá škvrna na môj jej dusi.
Kdež, že som cítil skutočn luto z nad svojimi hrychmi, nie bola celá môja dusa začírne na akočiérne úlie.
Škvrni boli svetlejšie alebo tmávšie, večšie alebo menšie.
Predstavovali skloni vomne, asi ako súbor istého druhú riechu.
súla zo žiadostivými míšlinkami a masturbácia spůsobovala deči a tmalši kruhy.
Rozpílené sivé kruhy odhalili moje klamstvo aj zdanlivon nevinné klamstva.
Nad mernú konzumáciu jedla v rátanie pripadou, ktoré sa ako obřeřstvo neavily,
píci alkoholu aj v tedy, keď som sa neopil,
neľáska ve mišlinky posudzovanie druhých a klabety.
Vyděl som aj moje hriechý zaniedbávania.
Bohmydal velké milasti a mnouho krát som ich odmětoľ.
Pobádaľ má modlica alebo robí dobre skutky, ale ja som si nám je to toho robil svoje.
Všetky moje malé hriechý, všetky malé chvíre sebeť sva počas dňa,
ktoré sami zdali malicherné a nie pripisoval som im žiadne následky,
som vyděl vo svetle praudy.
Nie mohol som zapredním ischovať.
Bohmí dal nílen príjame poznanie stavu mojej dusze, ale zároveň mi dal na vyber.
Mohol by som pokračovať na cesté obrácienie, alebo sa vybrať cestou hriechu.
Mohol som sa rozhodnúť na sladovať boha, ale po následovať satana.
Tým, že mi dál spoznáť následky mojí myšli neogáčinou,
a tým, že mi ukázal čiernu inváziu v mojo vnútrí,
ma vlastne pozíval galbokému pokáňu.
Potrebová som okonať najme zo svojich smrťalních hriechu.
Tý je bóli nebezpečné.
Pritom to místickom stretnutí som dôra zne povedal.
Díberam si těba, panie.
Prešlo 20 minút, kým som na kolenách v rádě na spoveť hladěl do svojej dusze.
Ostatný má museli obchádať.
Čuduvali sa prečo nepostupujem ďalej.
Postavio som sa, a voši som do spovedielnice.
Vímenoval som hriech, ktorámi boli zjavené.
Dodal som.
Niech sú všetkých hriech, iná, ktoré som zabudol odpustené.
Niech mi boh odpustí všetkých hriech imu ojho života.
Kňazu robilo znak križa a vyslovil na domnou niebezkeje slova a rozrešenia.
A jate rozrešujem od tvoj hriechou, vymenie odca i sina i ducha sveteho, amen.
Otrasený abdjačný som sa vrátil do kostolnej lavice.
Poklakou som na modlitbu.
Bohmii opeď o světil dúšu,
ale tento raz žiaryla, bola niepoškvarnie na abiela bez stopy hriechu,
bo lo tomu je prave, ja ponorené v Bohu, živom duchu vomňe.
Vyděl som najho přiureali tu človeka.
Osvěděň je mi pomoglo pociítiť velky odporvoči môj mohry jechu.
Vrhloma do osobného očísta, hlbokého a brutalne bolestívého očístovania,
ktoré presahovalo moju vlastnu predstavu o lutosti a usupovalo len postupne.
Osobitné darí, ktoré mi, pán dal, najme počas môjo pobitu v kláštoroch,
ma napelníli zatpovednostiou za to, aby som mu bol verni.
Napriek tomu som sa stále pohyboval medzi túžbo po vecí a chto chto svetá a túžbo uponom.
Keď som znova a znova padal, ježišový to zraniovalo srce a obnovovalo rani.
O týžděnči dva som opeď upedol do sexuálneho pokusenie.
Na dálši děň ráno sami to stalo znovu.
Zdvo mi smrcelnými hry jechmi na dusi,
som pocijíciel úplné odlučenie odboha.
Chorý vovnú trisom cíciel, ako majého život a mi lozdiopúšťaju.
V ten děň som išil na spoveť.
Po rozresení, bok vykúpal a oči stil moju z nětvorenú dusu svojím čistým,
niepožkvarněným svetlom.
Odyšio som obnovený a v pokojí.
Kde sem bol po poludní domávo svoje izbe,
dostal som djalší halboké osvědění.
Ten to razmi boch ponúkou sú sredený pohľad do mojej minulosti.
Napelní má večším poznáním o havnosti seksuálneho hriechu.
Povážová som sa zaskutočného kasanovu.
To, čo som robil mi vůbec znevadilo.
Bohmi však ukázal, aký som bol skazený a prehnitý.
Vydil som nielenučinky svojho hrychu v sebe samom,
ale je pohodný.
horsenia hriech, ktoré som prynieslo svojim blížným, stvoreným nabóží obraz.
Keby som zomrá počas moho dalého obdovia seksualného hriechu,
padol by som dopekálného ohnia.
Horal by som vovečnom trapení.
Zúri obi som na toho, komu som slúbil, že sa staniem velkým svecom.
Najhorš je stoch to odhalení a však bolo zistení, že keby som pokračoval na svojej poblúděnej ceste stáby som sa úplným seksuálným deviantom.
Bolo by som ako jablko pranité až do jadra.
Nie túž lby som poničom inom, niež urobiť si rado znávú kor ostatních.
Kdeť som si uvedomil, ako lachko sa to mohlo stať, bol som zničený.
Narodil som sa na ten to svet, aby som don príněsoľ božie svetlo, ale miesto toho by som sa stál chodiacím bachnom
a škaredou degradovanou býtostiou, ktorá smeruje kvečnej hamby.
Smutok, bole zdia vičitky s vedom já, sa zmocnili mojo srca ešte intenzímniši než pred tým.
Volály mag hlpšímu rozhodnúťú.
Jednoducho som už nie moho vdálej padať pre masturbáciu a niečiste mišlinky.
V ten děnesom sa každým gramom svoje vôle rozhodo prestať.
Nigdy pred tým som nie bol pánový taký oddaný.
Nigdy pred tým som nie bol taký zdezený pádom a odlucený moživota,
pretože život je boh.
Mimo nieho vôbec nie existuje skutočný život.
V roku 2014 som pomnojí rokoch práce zdravotného brata odyšil do dvochotku.
Teraz žijem v býtovom komplekse predvochocov z nýským prímom, kaliformskom úkyach.
Tu travým svoje osamele dni akom níj, som vzdělený odsveta.
Každé dva a štiri týžne chodím nás povedť.
Každý děn sa modlím rúženiec a korumko božího mýlo srděnstva.
Chodím nás vetuomšu, či tam bibliu, modlím sa ranné modlitby keď vstaniem, a večerné modlitby keď idem spáť.
Moja jediná tužba je trpieť pre ježiša, aby somu pomogalo zachránić dúše.
Viem, že je to ciasko pochopiteľné, lebo to proti rečí ľudskému rozumu.
Prečo by je nije kto chcel trpieť.
Možno to viem vysvetliť.
Lebo slovo kríža je bláznovstvom pretých, čo idú do záhuby, ale pretých, čo sú nace ste spasi,
teda pre nás je božom oco.
Ježižnám ukázal dokonalucestu.
Povydal, vezmi svoj kríž a následujíma.
A skrza jeho niezněsícalné, nesměrné utrpenie a smrť zmespasený.
Zme povolanej býdja koježiš, keď sa rozhodneme tripiec po luspánom, pomůžeme mu zachraniovať dusze, a to je dvôvod, prečo utrepenie ponú krunte zláskov nigdy nie je zbi točné.
prečosu na svečie obetné dúše a prečo ľudie dostávajú stigmi,
kristové rany na svojom vlastnom ciele.
Svetý Pavol, ktorý prijá svoj vlastné utrpenie,
o tejto realiče hovoril.
Aby som poznal jeho, moziho zmrtvých stanie a učas na jeho utrpení tým, že samu pri podobním v smrdci.
Teraz sa radujem v utrpeniech pre vás, a na vlastnom ciele dopelnám to, čo chýba Christomu utrpeniu pre jeho celo, ktorým je cyrkel.
Děníček svetej faustiníkovalské, svetice búžího milo srdienstva, ešte víazobiasnuje vikupitelské utrpenie.
Ježiš vňom hovorí.
Jeľan jedna ce na za, ktorú sa kupujú dúše.
Utrpení je spojene z mojím utrpením na križi.
Či sta láska týmto svovám rozumie,
Ďeles na láska ich nikdy nie pochopí.
Každé obráte niehryšne dúše si vyšaduje obetu.
Potrebujem tvoje utrpenia na záchranú dúší.
Utrepenie je velká miosti. Utrepením sa dusa pri podobnú je spasitielový.
V útrepení sa kryštalyzuje laska. Čím več je utrepenie,
tým sa laska stáva čistějšou.
Vdniešnej dobech cem byť živou obetou,
nechzomňa nezostanie nic len laska.
Kedy opustím ten to život,
túžím sa príbližiť k trónu moho pána v čistocie abelosti.
Chcem byť to, iskryvou dushou, ktorou skutočne som,
ako mi to ježiž ukázal.
Milujem ča ježiš, lúbímťa,
dovolmi byť pre tiba živou celopálnou žertvou.
Toto je neustáli býkrig mojho srca.
Najho přij, a najuprim níš jatúžba môjho srca,
ktorú som toľko rokov ignoroval.
Sa teraz stáva skutočnostiou.
A no, ktoré mi dál ježiš v trapistickom kľáštore už dávno,
kieť sa zjavil pomôj jej pravici, a ja som mu povedal, že chcem niestťažky Kríš sa naponilo.
Už mnohorokou cítím trebý vůváhu jeho Kríža, kedy moja dusa každú hvílu každého dnia ponorena v ciemnoť.
Ta to trbka apraznota nie je depresia, ale Kríš, ktorý som sa rozhodol niestť saam.
Nie som bez nádějný prípad. Dobre sa zdravujem, dobre spíjím, a moja my sa lječu lá.
Minulsti som trpeľ gúli depresí. Samu ta, ktorúci čím je normalna, ale skúseno z nieprítomnosti boha je úplně jediniečná.
V týchto dalhý rokoch temna, boh prevzal kontrol nad mojím životom.
Vedie ma poniesnej cestie bikupitelského utrepenia z krzeťažkosti, ktoré preží vám v každoděnnom životě, a to v duchovnej, fizickej, finančnej, sociálnej a irodinnej oblasti.
Neustále obetujem svoj život, no vôbec nicí tím žiadnú duchovnú útechu alebo blízkost boha.
Tento proces jení kedy velmi bolestiví.
Bohmi vzávšetko, čo som si najviacenil, a čo bolo drage môj mu sercu, a to na všetký úrom, jak môjho byť je.
Teraz som nám je ste, ktorá je opakom domova.
Prijal by som si zromaždí do môjho náru, či a strácie neduše, ako kvetej z obrovských úlůk.
V cel by som je dať ježišový, ako velko lepou kíticu.
Žejem teda v tejto práznoce, v tejto ciemnej noci, aby ostatný, ktorým hrozí nebezpečenstvo stratí dusze, mohli jedného dňa žiť v plnosti svetla.
Aksatopáno vypáči, budem trpieť hociajť celú večnost, len aby som udala všetko a nic v sině nechal pre seba.
Neustále samodlím, aby som bolo stravený ako celostná žertva,
aby som vzal na seba jeho rani, jeho agóniu, jeho opustenost,
a bolo vzienoťení s ním, pribytej na kríš.
A keď prýdje rad na to, aby som zomral,
modlím sa za to, aby som mohol gyliať svoju krou preježiša,
v najdokonalejšom skutkulásky pre sny tak,
ako som potom túžil úžakom malé děte,
keď som zahral napijesko vyskú na zadnom dvore.
Strana 351. Svetá Faustíjna Kovalska.
Oboře můj, a ke slatke je trpieť pre tyba.
Trpieť v najtajníších skríšach srca, v največnej skritosti.
Horieť ako nikým nepozorovaná obeta, čista ako kryštál.
Bez žiadnej útechy alebo sú citu.
Mojdu sa spaluje v činnej laske.
Niestrátsam čas žiadným s nívaním.
Využívam každú chvílu, len tá je v mojej moci.
Minuloz dmňe patrý a nibud útcnost mňe je moja.
V rýkomnosti sa snažím viúžiť celou důšel.