Hát akkor szeretettel köszöntök mindenkit, és hát a mai alkalomra, illetve talán még a következő, vagy a következő kettőre,
én úgy gondoltam, hogy egy kicsit a szennmiséről beszéljünk már pedig, ugye már a dogmatikai részét már,
már megnéztük. Tehát, hogy az eukarisztia szentsége, mint áldozat, mint lakoma, mint jelenlét.
Ezen már túl vagyunk, de egy kicsit a Szentmise konkrét szövegeit, szertartásait, történetét, lelkiségét egy ilyen témát gondoltam most én, mert hiszen akármennyire is tudjuk, hogy mi a Szentmise, akármennyire is a
Napi életünknek a része a szenmise, de azért az biztos, hogy mivel a hitünknek a forrása is a csúcsa,
aminél ugye nincs felségesebb és nincs magasztosabb dolog, az ég ezen oldalán, hogy ez piatja mondta,
ugye hát ezért én azt hiszem, hogy mindig van, mit elmélyíteni magunkban,
meg kiegészíteni az ismereteinket is, meg főleg a lelkiségünket is a Szentmise kapcsán.
Ugye azért, hogyha arról deszélünk ugye, hogy az első szenmise ugye az utolsó vacsora volt,
azért nyilvánvaló, hogy minden lényeges elem, ami az érvényessége szükséges, ami a szenmisét azzá teszi, ami, az ugye már az utolsó vacsorába benne van.
Tehát ugye mondhatjuk azt, hogy ugye a...
Az anyagot, a kenyeret és a bort, maga Jézus határozta meg, a formát is ugye, a szavakat, ez az én testem, ez az én vérem, ő maga határozta meg.
Ő helyezte ugye abba a kontextusba, hogy az ő szenvedésének az előestén történt, tehát hogy ez az ő szenvedésének az örök emléke lesz.
De aztán ugye hát az utolsó vacsora azért egy...
Tágasabb, rituális keretbe volt ágyaszva, ami nem más, mint a széder vacsora, a pászka vacsora.
És nyilván való, hogy nem az volt az orézúr szándéka, hogy amikor ezt cselekedjük az ő emlékezetére,
hogy akkor mondjuk vasárnapról, vasárnapról, napról napra egy széder vacsorát tartsunk.
Voltak ilyen elképzelések a ritmikulikus reportáján és a második vatikán zsinaton is.
hogy valójában ugye a gyökerekez, a kezdetekhez kell visszamenni, vagyis az utolsó vacsorához,
de a ezt ennénk akkor ugye tulajdonképpen nekünk is egy zsidó pászka vacsorát kéne tartanunk,
ami egyébként kébként képvesszük.
mert a pászka van csoráltas, csak ugye a pászka ünnepe
akar már akkor lehet tartani. Tehát az nem lehet, akár mikor tetszés,
tetszőregesen megismételni és megújítani. Úgyhogy, hát ezek a...
Pászka elemek, tehát az összes háladozsoltár, az összes kisérő ugyan serrtartás, a húsvéti bárány, a keserűsaláta, a négykehegy bor, a sok-sok zsoltár, tehát az mind nem a lényekhez tartozik, és ez nyilván való, hogy ez levált a szenmisének a magjáról.
ami ugye a kenyér is a bor, és az a fölött mondott szavak, és azoknak a szen szineknek a vét ele.
A történelem folyamán azonban, a szenmise, ez a mag, ugye, amit kristus alapított, egy gyönyörű szép ruhát kapott még pedig.
A különböző korszakok, a különböző vidékekultúrák, ritusoknak megfelelően, más is másköntöst kapott, tehát rengeteg fajta,
megjelenése keletkezett, ugye a szennemisének rituális formája,
és hát ezeknek jó esetben mind az volt a célja,
hogy még jobban kiemeljék, még szepbé tegjék azt a rituális magot,
amit kristus alapított.
Úgy szokták ezt nagyon szépen hasonlatban megfogalmazni,
hogy a szennemisen magja, tehát a
a kristusáltal alapított ugye alap, az ugye olyan, mint egy drágakő,
és az összes többi szertartás, ami azt körülveszi,
az olyan, mint egy aranykeret, tehát mint egy gyűrűnek ugye az arany foglalata,
ami ugye még szedbé, még magasztosabbá, még gyönyörű bé teszi azt a drága.
valójában az összes szer tartás, ami tialakult, azt a cél szolgálja, hogy az lényeget kristus áldozatát, az ő jelenlétét,
azt ugye még jobban kiemelj egy, még jobban ráhangolja a híveket,
a mistériumnak a felfogására, az érzékelésére,
és ugye, hogy még teljesenben, még jobban tudják az befogadni.
Mert nyilván való, hogy azért mindig kettőn áll a vásár, tehát
nem csak az a lényeg, amit isten ad nekünk, amit ugye isten kegyelemként nekünk ajándékoz,
hanem rajtunk is múlik, hogy azt mennyire tudjuk, is mennyire akarjuk be fogadni,
és mennyire akarjuk engedni, hogy ez az ő ajándéka minket át alakítson és hasson bennünk.
És hát az a jó, hogyha szenni se külső keretei formály,
ezt a belső fogékonyságot, ezt a belső általakítást elősegítik.
És hát éppen ezért van az, hogy ugye a szenmisét azért kezdettől fogva,
ugye kísérték különböző bevezető szertartások,
és aztán hát különböző levezetés is kísértek magát az eukariztipus lényeget, ugye.
azért most mindjárt szerencsére, hogy se kreskéve vagyunk,
ahol azért sok minden megőrződött a régi időkből.
Ugyan, a régi se kreskévek egy mindkülöszetetlen
veledezési darakuma ezt a megjeletezett osszuszokat.
Úgyhogy, ennek a fele, illetve hátt minúgy egy kicsit dönt, mint a fele,
azt a cílet viselők, réparáció a visszárt.
Tehát a visére hallott előkészülre, és utána pedig van,
ugye egy gondolás, hogy gráciánú ákció oszt visszárt.
Tehát áll adás a szelmüse után.
Ez persze, a vatnak van szár, de ugye?
de azért néhány, amikor ez a minklében iszállé képen nem tartalmazó,
de vanak ilyen kézik iszállé is, amelyben vanak ezzel,
hogy már éjjelen, aminek számára.
Úgyhát azért itt mondjuk a papszávára eléggé igényesen ez az előkik születt,
tehát először vannak zsoltálok egy, kettő, három, négy, öt, öt zsoltálod el.
utána vallat ilyen foházok és utána 1,3 néből, ha 2 közörgés.
Úrtálom a bizonyos úgy, egyéb tetszönetes imátságok, mondjuk, hogy szűzmárja a cendősebb, isztelendére.
is
Hát csak ezzel után kezdődik a belőlőközéset élnáltát.
Látodunk, hogy az nem úgy van, hogy most a...
Úgyhogy, másik valamilyen feladatomról beestem a sekrestjébe, gyorsan ugye magamra dobom a miszerúhát és már is megyek neki az oldtárnak, tehát ez így.
a pap számára sem működik, és hát, amit én ugye annyira,
hogy mondjam, rámenősen, és már a hívek türelmét próbára téve mindig hangsúlyozom,
hogy a hívek számára is mennyire fontos az előkészület.
Tehát, hogy azt, hogy amisek közepén bevágódom, és már is megyek áldozni,
ez semmiképpen nem járhatót, és nem gyümölcsöző,
a lelkéletünk számára, hanem kell, hogy legyen ez a bevezetés, ez a fölvezetés, tehát ugye, amikor az úrral találkozni akartak a bívja jamberek, akkor azért fölmentek a hegyretelt, volt valami félre ugyan fölmenetel,
és hát ez az egész folyamat, ez egy ilyen fölmenetel és ráhangolódás a profán világnak az elhagyása és a természetveleti világba való belépés.
Ugye, hát aki már látott régi ritusú püspökimisét, akkor azt tudja, hogy mire egyáltalán a püspök az oldtározlép az fél óra.
Tehát hogy a nyilvánosan ugye jönnek ezek az előkészületi zsoltárok, alatta mondjuk a hivek mondanak egy zsolozma hórát,
adott esetben egy terciát, egy délelőtti zsolozmát,
És hát a beöltözés is olyan, ugye, hogy az imák kisérik, mert ezek a ruhák ezek ugyan, mondjuk, nem praktikus cél szolgálnak,
sőt nagyon sokszor kifezetten nem praktikusnak ezek a ruhák, főleg a nyári 40 folkos melegben,
mert ugye, hogy az előírás az, hogy mondjuk az alapréteg az ez, ugye, amit a világi papoknál reverendának hívunk,
az szerzeteseknél habítusnak, tehát ugye nekem a...
Egy házok tanára, mit a szomszét van a papnavel, de utcában Erdő Péter professzorúr volt,
és ő a lelkünkre kötötte, hogy ha papok leszünk egy szép napon, akkor soha nem is éjszünkre verendani el kül.
Tehát alapvetően ez a...
alapréhitek, amire kezdünk öltözködni.
És most novemberben volt az egyik minisztrálsunkkal,
ki most már azóta kis pap, ugye beöltözése,
és akkor kifejtette ugye a...
a rektor, a semináriúi rektor,
és ez számomra egy új gondolat volt,
nagyon érdekesnek tűnt,
hogy ugye ez a reverenda, amit a kis papok magukra öltenek,
ugye az fekete színű,
tehát ez jelzi azt, hogy ahhoz, hogy én a szennisén részt legyek,
vagy mondjuk papként azt ugye bemutassam,
az alap,
az a...
Az, amit a fekete rúha kifejez,
tehát a bűnbánat, a világnak való meghalás,
az a mindennapi kemény munká, amivel én
bepisztítom a kezemet, és ami ugye
hát valamiképpen, ugye az én napi
munkámat jelenti.
Mondjuk, hát ez nekünk premontereeknek nem alkalmazható ránk, ami fejérruhánkal, de minden esetre szalén. Érdekes.
És utána erre jönnek a fejérriturikus ruhák, amelyek ugye azt a kegyelmet jelentik, ami felülről jön, amit isten ajándékoznékünk, amiben isten beöltöztet minket, ami érdemünk nélkül.
És ugye, hát az alakvető, ugye, ami erre föl kell venni, ugye,
Ezt úgy hívják, hogy vál kendő, vagy ugye latinosan úgy is hívják, hogy humorále,
ugye a humorusz az a vál, vagy amiklusznak is mondják.
És ez ugye érdekes módon, hogy ezt először a fejre kell tenni,
és utána kell leengedni a válra miért.
Mert ez eredetileg nem is egy kendő, hanem egy sísak, akár mennyire is fihetetlennek tűnik, de ez egy sísak.
És már a papamikor ezt fölveszi, akkor azt imádkozzat, hogy tedd uram a fejemre az üdvösség sísakját, hogy ellenálvasak az ördög támadásajnak.
Tehát ugye a kolosztály levén lesz, tehát bála postal ezt kifejti.
Hogy amikor az ördögkel, ugye harcba szálunk, akkor vegyük fel a lelki fegyvereket, és ennek az ennyik része a sísak, ugye, ami megrédi a fejünket.
Tehát a sísakot is utána leengedem a vállamra, és akkor így a nyakan köré te kellem, és ilyen módon megkötöm.
Hát ugye ezt mondjuk azt mondják, hogy praktikus célt is szolgál,
például ugye hideg időben megvédte a papnak a nyakát, a sáll helyet.
meleg időben fölfogta az izzadságát.
A mai emel, hogy a izzat, hogy a melege onnak leedobrabja magáról a lórókóákat,
akkor csökkerti a rúharétegeket.
Az okorban pedig azt csinálták, hogy akkor bettek egy újabb rúharéteget,
minél ne legebb, ott annál több rúharéteget, hogy fölszívja az izzadságot.
Úgyhogy mondjuk el nem tudom képzelni, hogy mondjuk egy római nyári püspökim isén,
hogy hogy birtaki mondjuk egy, akkor nem het.
fennőtt évesen mentek nyugdiba, hanem életfogytiglan voltak,
ugye püskökök fungcióba, és mondjuk a reverendára,
még fölvett egy normál püskök, mondjuk egy 23 másik ruhad darabok,
vagy alkatrészt, a pápa azt pedig még egyelkeltövel még többet is.
Úgyhogy hát azért ezt manapság szerintem ritka aki ezt kibírnál,
de akkoriban ezt ezen normális volt, ugye.
A papi trélingnek egy jó, egy fontos része, hogy a meleget bírni kell.
Tehát a hideget is, de a meleget is.
Na sza, ez a válkendő, és hát egy nagyon fontos még egy szimbolika, mert a középkorba ezek az a ruhákhoz hűztek ilyen szimbolikus érdelmezéseket is, hogy mivel ez megszorítja ugye a nyakamat, tehát ez a kastigáció volcisztát a hangnak a megfegyelmezését jelenti, hogy ne locsogjon fecsegjen összevissza fölösvegesen a pap, hanem a mondani valójá fegyelmezze.
Tehát azért nem stand-up komediam is el, hogy ugye a papp magát eladja,
hanem egészen más dologról van szótát.
Úr el kell, hogy tűjnön, és ezek a ruhák is nem a papp szemét emelik ki,
hogy nézétek milyen szép vagyok, én vagyok itt a központ,
hanem pontosan ellenkezőre, hogy elfegy a pappnak,
egy éli vonásait a személyét, hogy most ez a paliatja,
vagy a pedriatja, vagy a kármelyik,
hanem hogy a kristus legyen az, aki átragyog a pal személyét.
a hosszú felér alva, ugye az alva az annyit is jelentek felér latinul és hát mondjuk ez egy olyan róha darabami, nem csak a papnak a saját, ha nem például ez a keresztelési rúha, amit ugye kereszteléskor átadunk, meg kereszteltnek, ez is egy ilyen alva tulajdonképpen.
Tehát ugye jelzi a megszentelő kegyelmet, amiben inkább kristus beöltöztetett, az ártatlanságot, a tisztaságot,
de hát ugye azért emlékezünk vissza, hogy ott a jelenése könyvében, amikor ott az üdvözültek állnak a fejélukában, ugye pálma ágal a kezükben, állnak a bárány trónnyelőt,
hogy akkor azt mondja, hogy kikezek és honnan jöttek,
kérdezi az apóstol, és egy hangválaszol, hogy ezek a nagy szoromgattatásból jöttek, és fejére mostáll kuhányukat a bárát vérében.
Ugye ez látszolg egy eletmondásből a vére, nem meg fejéremos, és emmit a minden nap égletben.
De a bárát vére, az viszont fejéremos salmát őket, ezt ugye szépen fölveszük így.
Egyébként a vállkendő az a liturikus leford után opción áll is álltúgy, hogy ezért látjuk ezt nagyon idkán van a sága, a szekre estényben meg a kapjainkon, mert hogy ezt most már nem költelhező pesztát a régi liturikjában még mindig az, és állt, és neki értelme megjelentéset átfő az ember.
az almá. Utána, ugye. Hát nivel ez az alba, hogyú kezmus méretre szabot.
Ez konkrét a új visségtől kaptan az ettik kevres néni től, szülővárosam,
ha úgyhogy ez méretre szabták. Álltalában nem méretre szabották.
Hosszú széresatő bitát, van egy praktikus értelnek, amikor egy kötélemekelt
kötni, ugye derékbarben.
De a kötél az viszont, ugye megint csak egy simbolikáltakar,
turni lép, ugye mit vesz körül a kötél a derekamat is a vesséme
és a
a Biblikus simbolikában, ugye a vesel az az érzék iségnek, az érzelneknek is, de az érzék iségnek is a székeje.
Tehát a Biblikus ember a szivével gondolkodik, tehát a szivének gondolatanyje,
sen szivének gondolata nemzedékre, nemzedékre mondja, a jészors szílemise.
Tett a szíve a gondolatnak, a döntésdek, az akaratnak a központja, a szíva a személyemnek a központja,
hogy ezért Jézus szíve az nem egyen érzegő csöpőgős dolgok, hanem az Jézus kriztúr személyét jelent,
az ő akarattát, az ő döntéseít, sát önbi, az ő értelmét.
a érzelneknek a központja az a veszel.
Tát, hogy a én fegyelmezet ígletet akarok élni,
mondjuk tiszt a életet,
az östöneimet meg akaron félkezni,
akkor a veszélymet kell körülő veszni.
És ezért, hogy e, amikor,
az albánán nem mottam az imát, hogy azt mondja a pap,
hogy fejérics meg tiéngegóra,
és tisztis meg a szívemet, hogy a bárán vériben fejérre mostva,
elényem az örők örömöket.
Aztán, hogy a címulunknál az övnél azt mondja a pak,
hogy övesztől engem urán a tisztaság övével,
és orsíti az én vesényből az érzék iséggnek a szemmedék,
hogy tisztas szível is tesztezzől gálaszsaknek.
Tát, ugye a habitusban, és ez a cíbulul is a tisztaságot jelentit, tehát a cölüvátóst az öv.
Aztán, ugye...
egyok mindegyorsan, hogy a mítolikus lefordultább, hogy ez a szímbolum is okzjonál is elvállt,
tehát nem vagyok szokták manapsább az náni. Pedigkát, hogy ez a szímbolikája,
meg az imácság is, amit közben mondunk, ez az én nagyon fontos emne,
tehát nem csak praktikusokból, ha nem fontosan ez a lelkésélyi hátere is.
Aztán léget olyan ruhadarabb, ami opcionálisáváltal reformután, ez az úgynevezett maripulus, ugye amint a bat, miutnán megcsókoltal rajta levők keresztett a balkajának tesztől.
Úgyhogy ez azértlát opcjon állis ámert, ugye a kisbap, ezt a róvalgarabot, a súbbi akónus szenteléskor kapta meg.
Tehát az alszert vapszenteléskor, amikor rúgyan elköteleze, mert az összes többi kisebre, ami elődde volt, az olyan, hogyhát még nem jelent végleges elköteleződés, tehát úgyha valaki ajtónálógy oztjárius.
a legtól felolvasó, a egzortista ördőgőző, a akolítus oltárszolga, az, hogy elmég nem a végleges is tennek szenteltséget jelenti.
De a valaki már szugdiakonus, akkor ő már mondjuk kötelenes a jólosmanapimondására, a cölibátus legtartására,
és már ez egy végleges révés az ők, ugye paksátevé vezető útját.
És hát, hogy e ennek a jelen volt, ez a Rufadara a manipulus.
Egyébként eredetileg ennek is volt egy propzikus funkció, hogy a tudnillik, ez egy izacság törlőkendő pakélye.
Mert törlőm aka voltak és a papok persze, akik mondjuk az orukat is belet törlőttégi, de az verkelésbé gustosos megkelésbé jól ötlet.
Hát szóval poltosat ezért ez a manipulus azt jelképezik, hogy nekem az isten szolgálatában, és az oldtál szolgálatában, nekem iszadmam, tehát keményt munkát kell kifejtenem, nem szabad magamat kémél nem.
Aztán nég egy elentésre van, hogy a már nippulus szlatinul az kévét is jelent,
hogy a van az a soltár, hogy az aratókúgyan könnyed között menték,
és vitték az új mentés magva,
de öre mújongás között jönnek vissza,
a kéve, amit én az iszacságon ára megszereztem magamnak, ez is a manipulostát, egyszerre a defektetet munkak, és a munkálnak az eredménye is.
A palpony azt mondja, amikor ezt az imácság, azt elő, ezt a rohabarabbat főle szívoly, hogy aduram, hogy hordosszam, a könnyelknek is a fájdalomnak a manipursá, hogy egykoron majd ennyenjen az örök migassállnak a jutalmát tehát egy nagyon szép imácság
azért marad ki a ríptorikus remfonkor,
nem tudom, hogy ezzel 972-ben hattodik pálpápa eltöröltek,
a kiseb rendek között a pálpápa.
hogy a ajtonállóta azt járjust az egzort istát, és a szugdiakonátóst is eltöröltet.
Tehát, hogy ezek 970 keptő óta ezeket nem kapják meg a kis pappok,
és mivel hogy nincs ilyen a szugdiakonó szentelés ezért ezt a rukadarabbat sem kapják meg.
Most eugye engem se szenteltek szukdia kónosá, én ezt sajnálom.
De ebben van azért egyet.
egy olyan logmatikus igazsági, hogy a papsága tartalmazd a magában ezeket a kisebrenneket is,
tehát amikor pappászentelnek valaki, akkor utolak, potlódnak ezek a dolgok,
hogy hogyha én fölteszem a vanipulusd, akkor ez nem jögtaladunk dikarlam ezt a jogott.
Na, szóval, akkor utána, hogy a legfotosra rúva darab, amit tudalunképe mindelpapi funcióhoz kell.
Tártottja engem most kérnek, hogy valakinek eljamega rózsakűzzélét, vagy mondjuk akár milyen kis szentelmény, akkor és ezt szükséges, ugye a stóla.
Ami tulajdonképpen hát a...
A rúkáppnak egy része az a zsidó ósovetségi liturkiában származik egy része pedig kát a császári utvartartásból.
Például, hogy a biztáncí császárnak és a utvartartásának,
ugye ez egy ilyen kétűntető jelnege volt, tehát a fően merek azok egy ilyen stólászerűsélyet vissáltek, ami az ő hatalmukat jelképesztett,
tehát a stól az a papi hatalomnak a jelképe ugye, és a romai rítusban,
A stólának a pozíciója, és jelzi azt, hogy a papíhatalomnak, melyik volt kárvítom, bírtokon, nem bírtokon, kármilyen tőleg csak bírtokon.
Tehát, hogyha én így korgom a stólát, tehát csak az egyik vállamat érinti, és keresztre van, akkor én egy deakónos vagyok, hogy ezt tehát.
hogy a gőrök rítusban ott egy gőrök adaran, amit hasonló képpen így kenezde hordanak,
de az nem stól azt orálljonnak hívják, az egy nincs halami, de a látvíthat az orá.
Tátulja, hogy a papságnak csak egy részen nehezenik a vállajnak, a vállajmra, tehát a szervep, a diaklónus az valójában, tehát még nem a szolgálni alati pappságnak a hordozója, hanem csak ugye bizonyos funkcióknak a visszelője.
Hogyha én így hordom a stólát.
Akkor mondjuk misézzés közben, akkor éne egy áldozó papo vagyok, egy préslitet, tehát a másorik kokozát.
Tom vagyok, és hogy át a szígudom azért is jó, mert így lehet rökszíteni a stolát, hogy ne figyelkezs legesen, ha nem is tabilan álljon rajtam.
Tehát van a kennek ilyen tektik el, hogy hogyan tennőszíteni, hogy ez így is marad jobb.
Nem most, hogy azt mondják, hogy ezt hát van egy brachékus okával, hogy elgagolkni is elhát leszek, akkor ez egy szépen kereteszi, ugye a nyakig lást.
De a másit pedig azt, hogy ugye a püspör, az a melény, is elhogy egy keresztet, a melkeresztet, a pap nem.
Tehát ez a keresztet, hogy a keresztet, amit a pűspröknek van.
Másézt pedig artis jelzi szívolikusan, hogy az én papikatal van,
az korlátozva van, tehát meg van kőtősztetet, hogy ha nekem a pűsprök,
azt mondja, hogy mátor kezde nem jóntat, ha csinálom a jóntatásiok.
ha ható sávalod, akkor én nem tudok érvényesen fölvoldozni bőnbármokka.
Hogyha, ugye elkültengem a misézéstől, akkor megint csak ugye hajnisézzék érvényesen tenném,
csak kát nem megengedettlen, úgyhogy azt, ugye már azt jelenti, hogy a papságom gyakorlása felett,
a püsköknek hatalma valam.
és hát, hogy ezt pontosan ezért van az, hogy a püstőprison illetve mondjuk,
nálunk szedetesek nélasz apát, akinek ugye jokatósága van,
tehát a jokatóság teljeségi bírtok, hogy egyene semmolja a stóra,
tehát megköltőtés nélkül.
A papok is, hogyha nem misézés alatt horgyák, akkor így egyenesen horgyák, tehát mondjuk, gyontatáskor, keresztel iskor, esket iskor, temetéskor, bármi, ahol nem is a ruhát hordunk, nézs így egyenesen horgyuk, úgyhete, hagyomágosal, misézés alatt így keresztet.
és saptolk az utolsó az a úgyházz úgyházzad, kazula, műhányhelybük házackap,
tehát ez úgyhább barokformájában igenszsak szűkre szabot házackap,
mert, tehát nem fél bennetszsak az ember aligalik,
tehát, hogy a réjelben, ez egy sokkal dulsab,
panyagó hosszab,
a gazdagon díszített rúha darabolt, amit én megholyam itt, hogyha a pap egy házacskában berebóitból ma,
vagy planítának is nevezik, amit e bojgóti elentret egyesek ezt össze kapcsak, hogy bojgómerut,
ímbojgót, ímbojgót az emberen, amit varsét, amit a jártoval alá.
Na minden ide a gazdula, ha színborikusan a amit.
Kisztus igályát jelen tített az élikán édes, az én terem könnyű, mert így a kampa hordom,
és át egy győzonyos teret is jelen tudj, hogy a gazzagodban a dissítve,
és át ugye a...
Másik, hogy van egy ilyen közékkor is szímodikus jelentés, hogy a kazul a szeretetet jelenti,
mert a szeretet az minden vettakar, hogy a fölőről, hogy minden vettakar.
Hát szóval, azonban tudni kell, hogy történetileg, az összes ugyan papi szolgálatt elvőtát,
fokozató függetlenül felsen húkának egy kazulát Orbot.
Tehát a diakónus is, az a dalmatik, az az újastúha, amit ugye a diakónus, orta az egy későbbi,
valószeg a bizáncí utvarilituálé által átvet ugye ruchadarabb, de eredetelek a diakónos is jelni se ruchát hordott kászulát.
Ezt olyan is látjuk, hogy a bűnbánat időszakok van, nagyböjtben, ádvenben, a regilítosban ugye,
A viakonos és a szúbiakonos egy ilyen elöl felhajtott, mi se húkáltunk, ez egy kazolak likáltát hordanak.
Mert, hogy tudni lék ők amikor...
Hát, ugye sőröktek, foroknak az oldtákörül,
az, hogy az kezeljéket szabadod használ használ,
ez azt kellett, hogy egy kicsit így,
fölgyúgy jólják a kaszulát,
hogy ugye ne akadályozlámozgásukat semmi és akkor,
hát innen maradt meg, ez a szokások,
hogy ugye legalávis a bűnvának időszakóban és öleg a nagy héten,
akkor a vitórgi a nagyon sok ilyen Őszi szokás megőzött a regőségré tegő.
Akkor tudjuk, hogy e megtalálni, és hát ezek a kazolak likáták, és azt jelzik, hogy a miséróval, amikor minden papifokozatnak a közös ruhályabb volt.
Egyébként ugye azt, hogy ez menjére nagyon ruhadara volt, abod is látszik, ugye olyan.
a régi rítosú misény, hogy a töménezéskor így fogják jobban valógyám is elugán.
Tát, hogy szabadát egyék a papnak a mozgását merhát,
az a nagydús tekstélia, az akadályozta, hogy a füstölést él szaladod, mosszkassak kezni.
Vagy például, hogy amikor térdett, hajtak, hogy megtámaszsák az alkaliát,
mert a papaz egy öregember, az egy press-bitter, amikor nem tudjuk öregembertátül,
nehésége kellül azt, hogy ne térdelyen fölványom támogat, mi kellőtt.
ebben a dologban telt azért, bizonyos dolgot így megmarattak, aminek ma már nincs praktikus érteltem.
Na, szal, ezek a ruhadarabok, jaisnát az imácságok, úgyhogy a stólánál azt imáltkozzal kaphogy, hogy ad meg nekem, múram a halvatatlan ság stóláját, amelyet az összüdenk elveszítettek,
hogy valahány szor belépek, a te szenszíned elé, a te voltárót elé, mert új legyek a te kegyelmet elnyelésére tehát, úgyhogy,
hogy valami képen a stóla, az mindig egy méltoságot egy rangot jelentet,
hogy ad vissza nekem óra az eredeti ártatváságot azt a rangot,
amit az összül helyik elveszítettek, hogy így, fölövezve a te,
a tehkegyelmentel valóban, hogy ebb méltó a lépesük a lépesek az órtához.
Ami sellőnához pedig fastimálkozzal kapholy,
hogy uramatja azt mondtad az éligán édesazé az énterhem könnyű,
at, hogy azt úgy vise elhessen, hogy megint csak eljeljen matete césedet.
Tehát ilyen kis egymondatos timászágot van, amikor ugye a pap öltöszölyítált.
Ez már egy nagyon komoly, ugye lelkép előként.
És el éppen ezért, ez is egy olyan dolog, ami manapság sajnos nagyon kikopot,
hogy a mise előtték percek a segres tébe,
azok nem az aktuális hire kicsen élésének a percely,
a társadalmi kommunikáció a barátkozás emez fontos és kell,
és nagyon jó, hogy van, de nem a mise előtt,
Jaj, aki a még nem ha lottászteg, mint a marika befizettel, a misert intenziótnek, mint tudom én meg micsinálunk sátövű, tehát, hogy nem ilyenkor is nem a misegután közvetlenül kell a papot negróhamozni különböző ügyekkel,
mert ilyenkor a csendnek a percsel kell, hogy legyennek, amikor a pap, imártkozik, és imátságba ráagolik a misére, és nagyon jó, hogyha a...
Hívek is, ilyen módban hangolodnak rám, és életrátok.
a tentom a bejövet, én most örülök, hogy nálam kügyem a rózsak üzsélet.
Tehát mégis csak egy szép imácságos ráamolódás van a misére.
Tehát nem azt van, hogy akkor hangosan üdvözlöm és övállgeten is puszilgatom az ismerősen,
nem megjöge, hát, hát, hát, hát.
Tehát, hogy legyen ez az átmenet is, és ezért is fontos időben érkezni a misére.
Nem csak, hogy kapjonk jöhelyet, hanem azért is, hogy egy ilyen modona lelki készülett meg legyen.
Hát ezt így lehet tovább valamit, hogy most megre.
a szöregem, amit én elgöl a retvektálni fogok nyilván a ujfrittusra is, hogy mi az, ami báltozott, mi az, ami megmarat, mi az, ami módos, úgy vért, hogyan, tehát ezekre is szeretnék kítérni,
de mégis csak hát ebből indulunk, ki na, hát a nem lesz elég, akkor mindjár van nyangadjok formátó is.
Na, szalúgy el a miután megvan ez a lelki előkészület,
hát következik a...
az oltáros lépés az...
a legrégembi történelni dokumentumok szerint, ugye egy zoltára a történt, tehát, hogy a énekelték, azt avít, bíma úgy hívunk, hogy introytus, tehát kezdő élet.
És hát ez egy jó valhosszabb valami volt, mint manapság, tehát akár az egész ról tárt is elének elték,
és annak az antifónályat, tehát a keretvárs az annyira fontos volt,
hogy a vasárnapokat sok szóval.
szól erről a vászöl nem eszkékel például, gaudéte vassárnap, álldven, harmadik vassárnap, jöhet. Gaudéte, indomin a szemper, örüjetek az urban szüntelen, ismét mondom, örüjetek,
hogy a kvázi módon onnan kapta nevét, hogy ők vázi módon vassárnap van született, hogy a husvét utáni első vassárnap, ami ugye az intraítusáról, úgy azt nemet kapta,
kvázni módó gennyitihin fántesz, mint a maszüvetet kisdadek, úgy vágjatoktés a szellemit teljre,
satobítat utáva keres cségre.
Isát itt tovább, hogy ők az evangélikusok a mainapig megtartották a magukre formárditurgyájában,
ezeket az elnemezéseket, hogy ilyen olyan kántát, e jubiláte, ilyen olyan basárnak van.
Mi katholikusok, úgyhát leginkább ezeket a letárre gaudéthetnek van egy két ilyen vagy a rollátet,
nem is eugyát az is a intro-itusáró kapta nevét.
Namost azért a bevolmulás alatt, miközben én ekelte a szkólamega nép is az intro-itusd,
hát a pap azért minden képpen valamelyen imárval hangolódot rá, szencelegményre,
és hát ezeknek az imágnak a legszélesebb spektruma kellett kezett ugye a törpénelem folyamán,
Úgyhogy ez az, úgy nem ez egy lépcső ima, ami a régi rítosban, hogy a misel legeleint alálható.
Ez nagyon nagy változatoságot mutat, hogy a misel rítosában vannak.
kemény pontok, ami változhatatlan, például le keményepont a kánon tehát a római kánon, amíg a negyedik századóta,
a húszadik századik változatlan és a római mise, az mindig a római kánon aztán.
az állta, tehát minn akár milyen rítus, núgatirítus, orman szó, a rómájk, illetten nem akármelyik, de mondjuk a lektől változatban a rómájkának az egy biztos pont.
De mondjuk a lépcsői maagyapap, mit émáltkozik, amikor az oltározlép, ez egészen más a római rítusba, egészen más a domónkos rítusba, más a premontrairítusba, más a kartouzirítusba, ezek nagyon különböznek.
a római rítusba múgy elhát kezdni egy soltáral, a 42-es soltáral, amíg ugye nagyon szépen kifejezi, hogy tulajdonképpen mér is jöttem a templomba, mint is keresekén istenoltá ránán.
Belépek az istenoltárához, istenhez aki örömmel töltyel ifyóságomat.
Tehát, ugye, milyen szép azt, hogy még 1994-es a pap azt érzé, hogy örömmel töltél az ő ifjóságátát,
zoltális mondja, hogy mint a saszok, mint a saszoké megújú livjóságod, hogy az úr, mindig, mindig megfiatalítéged a kegyelmével.
Itt én meg engem isten is válasz, de ügyen elmet a szenséktelen néptől a hamis-is állok embertől mencsnek engem.
Mert te vagy isten az én erőségem mért vettetéle lengem, és miért kell szomorban járnom,
mik ellenség sanyargat engem.
Tehát a hívő ember azért ebben a világban,
nem telti meg azt, hogy ne érezze valamilyen szinten idegennek magát.
Állandóan tapasztalja azt, hogy hát ugye ő ki lóga sorból.
Az általúgyú istenez tartozik és próbálugye isten akarat a szerint élni,
hát ez kiváltja a nem igaz endereknek az ellenkezését, az ellen állását,
tehát, hogy gyakorlatilag, ugye hát ezek őldözik őt, és az oltárnál talál menedéket, mint ahogy ugye régen a templomak azok menedékő szolgáltat, tehát, hogy a valakét magjuk valamián akár bünszelegvénia,
és őldöztek és a templomak benenek őlt, akkor, akkor, akkor, hogy a ő...
mennedéket talát menbesültülyen a bűntetéstől, tehát, hogy a tentlomás mindenképpen egy ilyen fajta bisztonságos hajlék alasz istennek a szárjaj alatt az ember végét talál végre a hajszolt, ugye mindennapok után.
Küldelete világos ságotat is, igaz ságotat, azok vezessenek elgem is, vigyenne kell szent, hegyedre is a te hajlékodba.
Úgyhogy megint bemennyik az istenoltára azok őrömertőt, és utolságom a dicséletet mondok neked szíterával istenén istenem.
Miért vagy szomorú én lelkevés? Miért háborgaz engem? Reményked istenben, mert még de nem.
Nincs érentet mondasz neki, ő az én orcán szabadítója és az én istenem.
Tát végül is ebben a hajszolt és üldözött állapotban az isten, az oltárából, ugye az oltáráról.
Ránk rajoktatja az örcának a világoságvár.
Vezetminket, mint egy világító toronja sötétben, amelyogy a mutatja a biztos kikötőt az útat, és hát elvezetminket a biztoságos kikötőben, alasztán minden fajta akadány nélkül dicéretett mondhatok az urnak, és ugyan vissza nyerem azt a reménykedést az istenben, akih az én orczám szabadítója és az én istenem.
Tehát egy nagyon-nagyon pozitív soltára, és hát azt is látszolik belőle, hogy igen az isten azért kív minket az ő voltárához, azért akarja, hogy jelen legyünk az ő színelőt,
hogy elvegy a gondot, elvegy a reménytelenséget, elvegy a terját, hogy örömmel döltsállam is szívünkkel.
És ugye mi vele az ilyen nagyon örömmelje soltál, ezért van azt, hogyha hagyományos rítusban ugye a gyászliségben, illetve a nagyböjt utolsó kélt helytében, az ugye mezzet szembedés idején, ez elmarad, tehát ugye miben, hogy akkor az urszembedésére koncentrálunk, kilete a halálnak a
hova...
Hát, hogy mondjama a Pustito-R8 megtapastaltuk, tehát sokkal, sokkal, jobban érezzük ezt a világnak a sötétségét, a világnak a próbatét elejét, ezért ezt a solták jelenkol, nélkül összük, mint egyen bőtként.
És hát onnan van azt, hogy 1962 től ugye ezt az oldtár, amikor még nem vezették be az ujlíturikus rendet,
de ezt az oldtár törölték permanentsen tát, ugye mondták, hogy úgy is van,
akkor jön misék időszakok, akkor nem imátkozunk, akkor nehúzuk az időt,
mi előtt, mi előtt de levágnánk a lényegbe,
hagyjuk el mindig ezt az oldtár.
Hát olyan nézzük meg, olyan állunk hozzá, minden esetve a zsoltának van komolyűzenetem mondani valójá.
És ez után következne a közgyó násúgy, ami megmaratt az a reformátni turgjában is csak rövidített változatban.
nem duplázva, ha nem egyetlen egyszer elmondva.
Tát, ugye mint egy átvezet őként a közgyónásba, konfiteorba, mondja a pap,
hogy ami segítségyünk az urnevében, akih az eghet is a fölvet alkottak.
És útának itt az van, hogy a pap, milyen meghajolva meggyónja az ő bűnéit,
egyen általános bűrvalomással, a minis tránsoknak, illetve a nébnek.
Tehát, hogy nekem ez nagyon megható, hogy milvánosan a liturgiában a pap, el ismeri azt, hogy ő is egy bűnös ember, akik rászorul, az irgalomra, és rászorul a hívek imájára, tehát, hogyha a hívek őt nem támogatják az imájikkal, és nem kérik az ő bűn egy bocsámatát, akkor ő nem lesz két.
és utána, ugye ő is majd imátkozik a hívekért, amikor mert ők megvaják a bőnelyiket.
Tehát azt, hogy mások a feladatta inkmása,
más a hivatásunk, más az egyházban betöltött funkciók és állapotunk, papoknak is híveknek,
de szorosan egybeköltődik és egymása útta, és egymás kiegészíti a kettő ezik gyönyörjén eglácik ez a együtt vilködése.
Tegyelni a lelki dolgokban.
Tár tudja, hogy hogyan hangzik ez hagyományosan ez a szöveg,
namost itt is például, hogy mennyi szentet sorodnak föld az nagyon változó például,
mi premontrelyek csak az üzmárják soroljuk fel, többi szentet.
az elmanad a premontrejből, aztán, hogy a bűrnek hányfajtáját nevezzők megkontosal,
ez is nagyon változó a különböző rítusokva, például nekünk premontreknek van ilyen is,
hogy lokocióm ne, hogy beszébb el a például tehát.
Tát, hogy gyónama minden a to istennek a voltokságos mindenkorszűzmárjának sen mihályfő angyanak keresztelő szent jánosnak,
sen péter is pálapostoloknak, minden szenteknek is neked atján, mondják a hívek,
ugye hát a pap pedig azt mondta, hogy is nekedek tesdéreim,
hogy sok szor is, hogy fölöttébb védkeztem gondolatt a szóval is cselekedettel.
Ez szerintem nagyon szerencsés volt, hogy a reformban hozzá tették azt, hogy mulaztással,
mert hogy a legtöbb bűnt egy gyakorló hívő szerintem mulaztással követél.
Tehát nem loptam, nem raboltam, nem dílkoltam, akkor minden oké, nem.
De hát mennyi minden van, ami még sokkal nagyon tökéletlen, nagyon kezdett leges, még nagyon-nagyon sokkal kell fejlődni, múlasztottam, a rost az a jó híányat, tudajdonképpen, és a jó híány az mindig fennel azért a múlasztás.
Ezért én vétkem, én vétkem, én igyen nagy vétkem, és közben ugyehát a pavveri a nellét illetve a hívek istát.
Ez mit jelent ez a melverés? Hát ugye egy ószövetségben már jelelevő gyakorva, hogy az ember, ugye a melveréssel fejeziké azt a összinte bűnvalomást, hogy magát váltolya.
tehát nem a másikra mutatom, hogy a tebbőnő, a tebbőnő, a te igenőnő, te vagy a himbás, te vagy a himbás, te vagy a himbás,
ez én ártatlan vagyok, a nem vissza-kajaronik ez a várlói, és magamra mutat, hogy én vétke, meué de nem vagy vétke,
hogy én gyereknek szoktam, hogy nem ide egykalabács, hogy a kősszivelet így megtől így,
Úgy aztán meg, hogy nekem én egyen a bűnben meg a bánat mérkül iségben,
hogy megtöri a köpán szélta,
amit a szívekörét ugyán kialakítat a bűnne idel.
És akkor, hogy ját, mér pont ezeket a szenteket, mér nekik gyólom mint egy ilyen bírósság előtt, ugye számotadok a bűnegyő.
És aztán ezek kognak, imátkozni kérem a boldogságos mindenkor szüzmárját.
szert mihályfő angyal? Keresztelő szentjámos, péter is pálapostolokat, minden szenteket,
és titeket testvélej mondja a papilet, a hivet mondják, hogy is téged a tjám,
hogy imáltkozzál éreptem, ami úrunk hoz istenünk köz.
Tehát ezek a szentek, akik előtt vádolom magamat, ők leszek majd a közben járó,
az én imátságos támogató, imaz is tesszínálő.
Hát, ugye szüzmári a,
Ő nyillán való, hát ugye az az asszony, akik eltipori a sátán fejét, tehát ő a sátán a volnoztnak az első számul ellensége.
Ő, ugye maga bűn telent természetesen, de ugyanakor ez a bűn telensége, nem azt jelenti, hogy ő jön jön elérhetetlen távolságban, elzárkozik minden bűnös embertől, a nem ellenkezőleg, ő a bűnösöknek a közben járóját.
Az annyi aki támokatja őket a megtérésbetert.
Jó most, hogy hozzáfordulunk először, kereszen mihályfő angyalnak,
ugye ki azaki a mennyi seregek vezére a sátán eleni küzdelemben,
sen mihályfő angyal az egyház küzdelemelynek is a dezére.
Tehát, ugye mért, hogy ő aki le,
taszítja a sátán, ugye a mendől.
hogy ő is legyen, amit közben járunk a bűnelen, keresztező szent járnos.
Hát, ugye a bűnbánatnak a nagy hirdető, jel nagy szónokkal,
akinek ez a fő első mondani valójá, hogy közel van az isten orszával,
hogy a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbánatnak a bűnbán
Tériátek meg, és ugye hat, minden gőrbeutvájike.
Egyenessé, minden kalomugja döntessékle, minden völgy, töltessékvel, és ugye hat...
hogy előkészíteni az úrújtját nyilván aló, hogy mértó, hogy ő aki a bűnbánat jeléül keresztel, és predikál, hogy ő is így legyen, ezek között a szentek között.
Szenpéter is pálapostolok. Hát, ugye szentpéter, kulcsok hatalmát, kezében tartja, tehát ő azaki fől oldoz.
Apostoli hatalmamal. De ugyanakorhát ő azaki maga, és megtapastalta életne válgóan, húzban válgóan, hogy...
mennyire rá szorú maga is a feloldozásra, mert hát hogyan az úrézzus gyeláltal.
és meg kellett, hogy tapasztalj azt, hogy az isteni irgalman elkül,
még az első pápa is elban deszle és akkor is sem jön magában.
Sen pálapostolat, majd nepejük, sen pál nektérését, ugye,
törtédelem egyik leghíresem legnagyom nektérője.
aki őt összőből az urválasztott edényelett, és így a nektérésnek a bűnmánatnak az isteni irgalonnak a nagy hírdetője.
Hát én mind premontrei, azért nem csak őket kívom segítségül, ha nem betesszük mi a közgyolnásba szent ágostonis szendorben atjánkat,
és hogy játszott a nagulát, és őket is kérjük a közben nyárásukért, mert hátúgyek.
hogyha én vétkezem, mint szerzetes, akkor nyilmán elszomolítom az én szent alapítóimat is,
akik nem ezt várják tőlem, és hát, hogy ezt szomoróak, hogy ha látják,
hogy az ő rendjüknek a tagja, én nem az ő úgyjuk, hogy járnak telt,
akkor őket is kell kérni a segítsélyért is a közben járás él.
És akkor őjját, ami után ezt először a...
Papp elmondta híveknek, és kértelük imáltkozzatok éretlen papér urunk az istenűn köz.
A minisztrán sok illetve, bizonyos esetegben a hívek, de a minisztrán sok az híveket képviselve mondják,
hogy irgalmazon neked a minden a to isten, és megbocsájt már dűnegy, de ezerszen el az örők életre.
Tehát ugye a hívőnép közben járás a papió kért, hogy ez azért nagyon szépen megbocsájt.
Utána ugye a hívek szépen, ugye ez szintén meggyonyákkal bűneiket, és akkor a pap mondja, hogy irgalmazon nektek a minden haltó isten, és megkocsájtán bűneiket vezessen el az örökéletre.
Tehát, ugye nagyon szépesz, hogy ez, hogy a szerepeknek, és az állapotoknak a különbözőséngke.
Tehát a pap egy közben járó, a isten is amint között.
és hát itt potosan látszik ezt, hogy ő ugye imátkozik a nébb bűnáért, áldozatott mutatgálni bűnáért.
Miközben maga is rászoró arra, hogy őrte a saját bűnáért imátkozzanak is közni.
szól azért ez egy nagyon kifejező dolgozni, ez azért egyesítették, mert úgy gondolták, hogy ez egy fölösleges duplicációt, tehát tüntessük el a fölösleges duplázásokat,
tehát látjuk, hogy van mondani valójállek, hogy külön a tap és külön a hívek.
És aztán ugye a papvégül is azt mondja, hogy bűnénk nek elengenését fölolgozzását is bocsánatát,
agyamegnekünk a mindenató és irgalmas úr, amelyen.
Ugye ezek olyan mondat, ami a régi formulában, a gyónásban is szerepeltát.
Tehát ez a bűnbánat kis szolgáltatásának egyik, egyik imányat.
Nagyon sajnálom, hogy ez eltűnt a reformát gyakorlatból,
hogy ők a németországi új mise könyve ez megvaratt ez a szöveg a magyar ma nem tehát érdekes, hogy valaholval magnincs,
pedig nagyon szép, tehát ez egyfajta föl oldozás,
de nem olyan föl oldozás, ami ugye bármilyen vűnteltöről,
ó, hogy ha nekem nem kell gyónom, hát én minden mis elény szoktam gyónni.
szoktakért mondani, hát nem az nem gyónás az egy kok közgyónás, hogy a mi esetleg a bocsánatos bűnöket eltörni.
De hát mondjuk ezt nem teszi fölöslegessé az egyéni részletes gyónás tőleg a haláos bűnökesetében, nem pôtójja.
De mégis csak ugye van egy fölondozás jellegye, ennek a mondatnak.
Úgy a mi nem kellem tűmódba azt mondja, hogy én fél oldozlak bőlejtől, hanem kérő te deprecati formába, kérő formába, bőlejk elengedését fél oldozását bocsávatát,
agyamelynek ők a mindenot, és irgálmasógur.
Ez is milyen szép úgy minden ható, de ugyanakor irgalmas is tehát, hogy szabadhozzá forzolmi bátram és törvétben annak ellenére úgy minden ható, és transzenbenes.
Után a van néhány versúgye, amit így egy kicsit megkajól az szoktakmondani,
istánte mi felénk fordulván meg elevenítesz minket és a tenéped örvendez majd benne.
Mutasz megnekünk urunkat egy irgalmas ságotat és üdvöségedet ad megnekünk.
Egyébként ezt ezt a 4 verset, ezt ugye az új miseknek,
kőnnyben odatették, mint a bűnben a tartás bélváltozatát,
vann ábbé és célváltozat, ez a bélváltozat, amit nagyon rítkán szoktak használni,
de olyan így próbálták megmentenig, hogy ilyen alternatív szöveként szerepet.
De áltazért egy jó szép kis átmenet, hogy a bűnben atérészből,
a tanító részbe, a katekúmenek miséjében, mert hiszen ugye a...
Szenni se első fő része, amit ugye igeli turgjának szoktak mondani popularisan,
hogy tanítorézznek, ennek ugye a régi nevasz, hogy katek umenekni sélye,
mert ugye a hiti előltek, a katek umenek, akik még nem voltak megkevesztelve,
ezek ugye ezen behettek részt.
Tehát amikor vefejeződött a tanítorézz az igeli turgja, akkor szépen elkültét őket,
Mert még nem voltak arra tölkészül vett, sem kegyelni vek, sem szensélyi vek, sem tudásban,
hogy az egész misély részvegyenek az állbozati részben is, ha nem ugye a mai napig van ilyen a bizáncilítólgiában,
hogy katekumenek távozatok, senki a katekumenek között nem arragyon, az ajtókat, az ajtókat,
az álljátok, mert ugye emnél a részni.
Na minden esetre, szóval még mi előtt a katekumének misére átmennénk, akkor ugye még van a patnak az oltárhoz padó fölréppése.
Hát...
Úgyhetelt ezt megint csak azt látjuk, hogy az oldtáróz nem csak úgy lépünk föl az utcáról belépve, azonnal ugye neki magtámadjuk az oldtán, és azonnal oda ugye.
A bőnbánat által rá hangolódunk fölkészülőnk.
Vedd elkérünk urunkonossága, inkat, hogy a szentek szentében tisztaszével neheszsűkbe, kisztus, ami urunk által annem,
ugye hát a szentek szentek, mire út a lesz, hát a järuzzálye, mi templomra.
A szentek szentek szentje.
a szövetség ládáját őrzik és ahhova senki nem mert be csak egyedül a főpad, de ő is csak egyszer évente a jónkippur, a kihengesztelőnés napján, amikor az egész izve elnépe bőtől, bűnbánat jeléül, és ugye a főpap is megfelelő bűnbánat így szertartások után, bemegy a szentek szentébe,
Reborul a figyelde előtt, és egyedül ezzel az egy alkalommal van fölhatalmazva arra, hogy kimondja az istennek a félelmetes is szent nevét az úgy.
És ez a kimondás, ez ilyen teljesen bűnbocsátó megszentelő erővel bírt.
És nagyon érdekes ez mindig tetszik, amikor ez nekem vítem, mint hittano,
hogy ugye mivel, hogy senki a főpapont kívül, oda nem mehet be.
Ezért gondoltak arra is, hogy az idó praktikus, hogy ezt szellem,
hogy mi van, akkor, hogyha a pap, eben a piládban rosszul lesz is elájul.
Szenkinek mehetve, hogy kihozoljtonnan, vagyhaj, hogy mitt a mén mesteséges lékszéges tanjon, vagy bármíthat, ezért a lábáos kötöttek egy körelet.
Hogy felszett meg ott történe vele valami, akkor kitúgyják húzni szépen a szentek szentéből, és útán a el látják szépenőt olyamosinak, ugye te hát azért.
azért jelent szévolok.
Na most, hogy az idól levé lesz ki fejti, az újszövetségben már,
hogy aúgyan a főpap egyszer évent az áldozatil állatok vérével fölment,
a szentek szentébe, és ott, hogy bemutatva az istennekezt az áldozatot,
ki engeztelődészt.
szervezett, ami főpapunk ézos kristos áthatolt az egek egein a mennyi szentébe,
és ott az istán felséges színelőt, a saját vérivel egyszeres mindenkor örök megváltás,
örök jengessztenődés szervezett.
Tehát györgyő szépen, de megvan az oszörecségi előképés az újszörecségi beteljesedés.
És amikor a pap főm föl megy az oldtárhoz, akkor valójában ő az a főpap,
akima id a szent vére lóda megy az isten színelő, hogy leborújjon,
hogy demutassz az áldozatot, hogy közvenyjárjon a bű, arra népnek a nekváltásáért.
szóval, s után a pedig van egy ilyen, hogy ugye megcsókolya a szoltárt a pap.
Még pedig a következő imával, csendesimával, ugye kérünk téged úrunk, hogy szentje idnek,
kiknek erre kéj itt vannak, és minden szenteknek érdemegy által, bocsásknek, minden bőnömett.
Tehát ugye milyen szentekre utal, hát arra utal, ugye az oltárba, jó esetben,
vannak vértanul erre kék beépítve, tehát amikor az oldtát föl szentelik, akkor az oldtár kőbe,
ugye bevésnek egy, hogy nem ez egy sír, te egy szepul kromat, tehát egy mélyedés, és abba, az régi szabály szerint három vértanul erre két kell elhezni,
és után a lepecsételni, és ez szervezs része, ugye az oldtát szentelés szert tartássalnak.
Hogyha mondjuk valaki en ideglenes oltárnálni sézik, mondjuk, ami nem végig kőből van, vagy mondjuk ebben egy tábori, misétmond, szabatéri, misét vagy akárni, akkor regent kellett egy oltár kőt, tehát egy ilyen mármány vapp, amit a püskő külön ugye fölszent el, mint egy normal oltát, és apaba belebbolt építve az elekje.
Még későttetnára, uszadik század van, engedé tattak, aró, hogy ezt azt mondani.
az mármány lapot egy vászon hejettessíts egy ere kell vászonúgyel, nekem is van egy ilyen nem, úgyhogy amikor a sociális otthon van misézek, a demens osztályan, a izé ebírlő jastalom, akkor ez hejettessítsíten állam a fölszertel volt,
tehát ez a erre kell vászonúgyel, ami így el van, látva, hogy vértem, mert erre kével.
De szóval, hogy honnan ez a szokás, hogy az oldtárba erre kék legyenek,
Hát az ókereszténk korból, amikor is ugyált a katakombákban, a szentek sírja fölött, a halálok éfordóló ján, ugye miséztek,
ilyen módon fejezzték, jaz egységet a föld és a mennyi egyház között, és hát ugye...
nyilván való, hogy itt még szemben látszik, hogy Christus álldozata az folytatódik a vértanuk élet álldozatában élet a vértanuknak a élet álldozata az teljesen egy és elválasztatatlat kristus álldozatától, és a mi életőnben is ez így van,
amogy a mi álldozatáink szembenéseink azok, hogy ennek volt kristus szembenéseink kristus álldozatai.
Nó szóval hát így történik ez a berépés.
és mondjuk a régi rítusban eből az egészbörügy, a hívet nem halottak, semmit ha a énekes mise volt, mert végig ezt az egészet lefette, hogy az ének a kezdő ének az indulítus.
Tehát az a nagyjából a pap is a szolgálat eből között zajlott ez a történet. Ezért lezzeték be azt, hogy az áldozás előtt ugye megint a közgyónás majd elvenkszik hangosan, amikor már mások is betudnak kapcsolódni.
De lényeg azt hát, hogy ez a egész lépcsői ma, ez a így ebben a formában a közébkorban ált össze, és ugye a trínent is innat rögzítette a Roma-i rítus számára, de mondom, hogy más rítusokban egyház megyés vagy szerzetesi rítusokban, ennek nagyon változatos kormály vannak, ennek az egyik tárgyat résznek.
És úgy tának a gyáltamikor a papfölni, vagy az volt tánakos, akkor ő ismivel úgy egyehogy a régi szabájszering.
Bárkinek az aikáról felhangzika a líturgjátan,
vasta papnak is meggel is méltelni, mert úgy egyehogy lert hogy az a szkola hibára.
Rosszolények, hogy az a fölolvasó valamiben férel volt olvaszal a szöleget és hát ugye a kihagyaran szijelja annak, hogy minden pontosan is tökéletesen hamaszolzék elpap.
Tát neki kell ezeket a szölegeket, saját magas számára felonvásni és hátudján áltáros fölépve,
ugye mondam egy a miszekönyföz, ami ebben a fázisban mégudján régi rítósban álljom voltalan, van leksze voltalan,
sotudján keresztre féssel, ki ő és felonvásasz introintus, apkász dő éneket.
és hát ugye utána, ez már akövetkező alkalomra, kérjön majd a kirjennegag lória,
tehát az introítusok nális hát mvitszem azt, hogy azért.
Azért már ez is porzastó nagykáar, olyan jóval a második vattikáni, zinat előtt ezeket az intúlítusok a teljesen kívik tarták értották a litorgiábolunje, népénekkel, hejjettesíteti, nagyon szépek a népének egy nagyon gazgavok, nagyon nekkel, de őket ő izni, de a maguk hejjen, nem a litorikus tényit elek hejett.
hanem azok jelgészítésekin, úgy át példálludja azt vagy az éfévé miszsét.
Nem úgy kezdők hogy rosszajézos kis tizmályal meg,
fanni vennyőg a jás kis ézos kábanem,
hogy kezdjali torgyja úgy, hogy dominusztik szítádné.
Így sordt az urad vagy is vagy, hogy hogy...
igen, igen, igen, mondál szórazén uramnak, én masszjultelek tégehet,
tehát masszjultelek tégehet, milyen, milyen, milyen bevezet,
bebincsetez az introítus, abban öre párbesszédbe,
ami azt aki a is a fiúköze, szájrik az idők,
Kestelte előttöltet az örökévalóságtól fogva, hogy én maszültelettéget,
maszültektégetet az atja, a fíj arra a fszüli a fíjut,
hogy szeldemí nemzésel is a fíjú az atjától születik, és ugye eszogy mondja, hogy az én fíján vagy te,
tehát esz az amí amíra a szentárom ságnak a elletéb kifeyezi,
és ez az ami karácsoljkor kihárad az egész világra, tehát most már nem csak a fiúnak mondjuk az én fián vakite, hanem akiket ez a fiú megvált az ő születésével az ő szemvedésével hallállával,
ő nekik is mondjuk én fián vakite, tehát kiteri ez az egész egysázzra, ezt a privilég jó mondhat, hogy én fián vakite, hogy
ez az egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben, hogy ez egyébben
Tát ez egy olyan méltel, hogy hogyan elmöröver, nem elmélket, hogy nagyon hosszsa,
és eskidobni alítorgyiából,
hát ez többok hatatlan az én számomra példáol.
vagy példált húsvétkor, hogy a húsvét vasártna vinnadmi semmi a zintrojtus,
reszulekszért áthogtékom szóm.
Fölteemattam is újból velet vagyok remtetted a kezedet,
csodálatos ezattu a tetudásod.
Tát kimonja kinek, ez egy zoltálidéze, hogy e a feltámad krisztus mondja a mennyai a tjának.
Tát kihest szól a feltámad krisztus előső szava az a tjálos.
És mit mond, hogy feltámadom is újból velet vagyok a tjál, tehát poszván emberként is újból velet vagyok.
Rám tettet a kezetet, tehát ugye az 8 az aki kihosta halálgolaszőfiját, csodálatos ez a tudásott, tehát hogy, hogy most az istenek az örök terve az 1,5 való vállíkez a csodálatos tudás is isteni gondyis el is terv, ugye 1,5 való vállíka világelő, és most tulajdon képben ugye
2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát ugye 2,5 való vállíkez, tehát
Nem csak az ő fíjára tettere a kezélt, hogy újból telelhez,
sőkonem az egész emben is égre rátettel a kezélt,
a megmáltás által, hogy újból a bűndöl feltáltva,
mísmontásuk azt, hogy újból velent vagyok a kezélt,
újból a te järveked vagyok, és újból az örök életre alkalmas vagyok.
Tát, hogy hogy ezek hatalmas hatalmas dolgo, és ezért erdenes,
hogy ezzet égre.
azért vezetőbben mi is ugyen ezt, hogy az introjítus tást Magyarul is elének,
eikod mindenki éltse, haja ének el, és ez nekozárosz a vassár napomat,
hogy mi velkestel a miszét, mi tényenek eltem, hogy ez a majd ünnek,
akkor tartalma rövid össze foglalója, úgy, úgy, úgy, úgy, úgy,
úgy, úgy, úgy, úgy, úgy, mégsény és vastaksehákez,
amit az egyház évszázadok, onátógy, jefölhalmosott.
Hát már a szerintem ennyi, de hát majd egy kicsit,
majd tovább megyünk, február baszni megbeszégoj,
Nikkor ne február utolsó szerdája hambazó szerdá,
úgy hogy majd kert váló szedkoj előzős előt előt előszerdálesz akkor.